Review in Linnut 4/2003
By William Velmala

Kaukana merellä, tai miksei mantereenkin päällä, muuttavien vesilintujen määrittämisessä ratkaisevat usein lentotapa ja muotoseikat enemmän kuin höyhenpuvun yksityiskohdat. Flight Identification of European Seabirds on kirjoitettu nimenomaan tästä näkökulmasta lentävien meri- ja vesilintujen määrittämiseen maastossa.

Kirjan esikuvana on ruotsiksi 1993 ilmestynyt Sjöfågelboken, jonka tekijöinä herrat Breife ja Holmströmkin olivat. Uusi kirja on paljon edeltäjäänsä laajempi, pehmeäkantinen, värivalokuvin kuvitettu erinomainen maasto-opas. Kirjan alussa kerrotaan muun muassa kirjan käytöstä, lintujen määrittämisestä ja sääolojen merkityksestä. Euroopan parhaat merilintupaikat on sijoitettu sekä kartalle että taulukkoon, jossa lisäksi valaistaan kunkin paikan erityispiirteitä.

Lajiosassa eri ryhmien yleiset tuntomerkit esitellään kootusti. Itse lajikuvauksissa käsitellään levinneisys, koko, muoto, lentotapa ja parveutuminen, pukutuntomerkit ja alalajit. Jaottelu on selkeää, ja yksinkertainen taitto tekee lukemisen helpoksi. Valokuvien lukumäärä nousee yli 650:n, ja niiden koko on yleensä riittävä kirjan käyttötarkoitukseen nähden. Silmälasihaahkasta ja suomujouhipyrstöstä on yksi kuva ja merikihusta taas 11, muista lajeista jotain siltä väliltä.

Kirjassa käsitellään kaikki säännöllisesti läntisessä Euroopassa tavattavat lajit. Lisäksi mukana on rariteetteja, kuten tundrakuikka, amerikanmerimetso ja etelämantereenkihu. Nearktiset sorsat ja lokkilinnut ovat kattavasti edustettuina. Alalajit kuvataan hyvin. Perinteiset selkä- ja harmaalokki on jaettu kuudeksi eri lajiksi.

Valitettavasti valokuvien taso on pettymys. Värierottelu on paikoin ruokotonta ja kuvien epätarkkuus silmiinpistävää. Kuvissa on järjestäen liikaa sinisiä värisävyjä, jolloin esimerkiksi keltanokkaliitäjän valkoiset siiven alapinnat näyttävät sinisiltä. Millä tavoin muut värisävyt mahtavatkaan toistua? Esimerkiksi kuikkalinnuista ei näemmä löydetty hyviä kuvia, eivätkä kaikki kihukuvatkaan vakuuta. Lunnista kirjassa on neljä kuvaa, mutta nuoria tai talvipukuisia ei esitellä ollenkaan.

Huonon painojäljen syy on kustantajan. Se kieltäytyi kolmannen koevedoksen tekemisestä, vaikka kirjoittajat sitä pyysivät nähtyään toisen vedoksen huonon laadun. Kirjasta ilmestyi kuluvan vuoden syksyllä myös ruotsinkielinen painos, jonka kuvataulut painettiin ikävä kyllä samalla kertaa kuin englanninkielisenkin version. Ruotsalaisessa painoksessa teksti painettiin pienemmällä ja sitä on hieman enemmän.

Yllä mainituista epäkohdista huolimatta kuvista löytää runsaasti tutkittavaa. En ole nähnyt montakaan julkaistua kuvaa esimerkiksi nuoresta sinisen muodon lumihanhesta tai longipennis-alalajin kalatiirasta. Muitakin harvemmin vastaan tulevia pukuja ja muotoja on saatu valikoimaan mukaan. Hyvää antia ovat myös kuvat erilaisista sekaparvista. Sorsalintujen sekaparville on omistettu oma aukeamakin. Lapasotkaa ja pikkulapasotkaa voi vertailla rinnakkain, samoin sini- ja nokisorsaa sekä riutta- ja pikkutöyhtötiiraa.

Mitä ikinä valokuvien huonossa painojäljessä hävitäänkään, se otetaan kyllä tekstin erinomaisuudessa takaisin. Tiiviit ja helppolukuiset lajikuvaukset sisältävät viimeisimmän määritystietouden niin kirjallisuudesta kuin kirjoittajien omienkin kokemusten pohjalta. Lentotapa- ja muotoseikkakuvaukset ovat hyvin asiantuntevia ja mielenkiintoista luettavaa. Itse löysin lukuisia tuntomerkkejä, joita aiemmin ei ole tullut kirjallisuudessa vastaan. Niitä on hyvä testata heti seuraavalla meristaijilla! 

Mielestäni tämä kirja on verraton lisä jokaisen staijarin retkivarustukseen ja tuo mielenkiintoisen uuden näkökulman maasto-oppaiden valikoimaan.